KUUSE ÕUN
Oi, kuuse õun! Ütle nüüd!
See on minu õun.
Loodan, et sa ei soovi seda just väga ära rebida?
Kui ausalt, siis väga soovin.
Sööme selle koos ära. - Mida veel!
Mina märkasin seda esimesena.
Juba siis, kui ta oli veel pisike. See on minu õun.
Kahju. Ma nii tahtsin proovida selle vaigulist maitset.
Olgu, ma kostitan sind. - Aitäh!
Millega siin kostitatakse? - Õunaga.
Vaata aga! Ja kas te kavatsete selle ära süüa?
Ja mis siis?! Nagunii kõigile ei jätku.
Mulle tundub, et see on õnne õun.
Ja sellist õuna ei sööda. - Mida sellega siis tehakse?
Mulle tundub, et see visatakse rohu sisse, ja see veereb, viies sind kaasa õnnemaale.
Aga see on minu õun!
See on juba meie! Sa ju ise lubasid sellest tükikese mulle?
Lubasin, lubasin. Kuidas me seda nüüd kolme vahel jagame?
Väga lihtsalt! See on vaja visata rohu sisse ja see viib igaühe tema õnne juurde.
Mina olen nõus.
Olgu siis.
Kiiresti järele talle!
Mida ta nüüd tegi? - Ilmselt jõudsime kohale.
Kuigi ma ei näe siin midagi sellist. Kus see õnn siis on?
Vaadake, kui palju siin on seeni! See on alles õnn! Jätkub kogu talveks.
Soolan sisse, kuivatan, kõiki kostitan.
Mulle meeldivad kukeseened. - Saad kukeseeni.
Meie läheme edasi.
Huvitav, kui talle tõid seened õnne, mis mind võiks õnnelikuks teha?
Mida see tähendab?
Lapsukesed, kus te olete?
Vaata, kas nad on ehk rohu sees?
Ei, siin pole mitte kedagi. - Emme, emme! Me õppisime lendama!
Me oleme nüüd ka täiskasvanud. Emme, emme!
Lapsukesed! Oo, mu jumal, milline õnn!
Hakkab vist sadama.
Aga mina ei tea ikka, milline ta on, see minu õnn.
Kui hea, et sa tulid, pojake. Hakkab müristama, tule tuppa.
Issi, ma jooksin õnnemaale, aga õun tõi mind meie koju.
Issi, milline õnn, et me oleme kodus!
Jutustas Pastella